Opinió
-
La via que s’apaga
Vicent Partal
22.07.2014
-
L'horror de Gaza
Vicent Partal
21.07.2014
-
11 de setembre: el dia més important
Vicent Partal
18.07.2014
-
Qui hi ha a la presó i qui no
Vicent Partal
17.07.2014
-
Qui ha de poder votar el 9-N?
Vicent Partal
16.07.2014
-
La ruta a l'estat independent
Vicent Partal
15.07.2014
-
Contra els nazis, sense descans
Vicent Partal
14.07.2014
-
Jo confie en Espanya
Vicent Partal
11.07.2014
-
…but they also can't kick us out by letter
Vicent Partal
10.07.2014
-
...però tampoc no ens poden expulsar per carta
Vicent Partal
10.07.2014
-
Maneres de fer
Vicent Partal
09.07.2014
-
Should we rethink the question?
Vicent Partal
08.07.2014
-
Cal reconsiderar la pregunta?
Vicent Partal
08.07.2014
Vicent Partal
05.08.2013
El pederasta del CNI
La història ja la sabeu. Juan Carlos, que no pot fer gairebé res perquè es mou amb moltes dificultats, fa un esforç per anar al Marroc i demanar al monarca marroquí el favor d'indultar una llista de quaranta-vuit espanyols. La majoria són narcotraficants, però n'hi ha un que desencadena una autèntica explosió d'ira popular. És un espia del CNI condemnat per activitats pedòfiles, concretament per la violació d'onze xiquets. Havia de complir trenta anys de presó, però la gestió de Juan Carlos ho impedeix. El personatge en qüestió fuig ràpidament a Espanya i ara el rei Mohàmmed VI, pressionat pel carrer, anul·la l'indult. Ja tenim polèmica i crisi assegurades.
No cal dir-ho: tot plegat és força estrany. Les relacions entre els serveis secrets del Marroc i d'Espanya sempre ho han estat molt, d'estranyes. Són dos països a punt de barallar-se tothora, però hi ha interessos inconfessables que sembla que uns i altres comparteixen. Negocis. Ara, siga com siga, en el punt a què hem arribat la crisi no pot fer sinó escalar i augmentar. Tan bon punt el rei va anul·lar l'indult de Daniel Galván i va demanar que acabàs de complir la condemna en una presó espanyola, el partits marroquins començaren a exigir que Espanya el detingués i l'extradís. Ho pot fer, això, Espanya? Serà curiós de saber-ho. Quan un estat mou tantes tecles, el monarca inclòs, per alliberar un personatge d'aquest estil i amb aquest historial lamentable és perquè li deu alguna cosa grossa. O perquè li fa molta por. I per tant, a mi em sembla molt difícil que ara els espanyols el tornen a vendre, així com així, als marroquins.
I si passen els dies i Galván no apareix al Marroc detingut, només és possible que les relacions entre Espanya i el Marroc empitjoren, i molt. La població marroquina ha esclatat amb una energia sorprenent per aquest cas i no sembla disposada a cedir. Que el rei haja cedit, un fet ben poc habitual, ja indica que el volum de la protesta és més que notable. I la protesta gira cada vegada més, com és normal, cap a Espanya. De moment els marroquins semblen convençuts que Espanya detindrà el seu espia pedòfil i el lliurarà al Marroc. Segons que vagen passant els dies serà més i més inevitable que acusen Espanya d'encobrir-lo i de defensar-lo. I si això passa, aleshores pot esclatar al Marroc un incendi de proporcions incalculables.
Perquè l'antiespanyolisme al Marroc és natural. Forma part de la manera d'entendre el país i del relat sobre com s'ha fet. Les crítiques al colonialisme i al maltractament són ben vives i prenen força a compte de l'irresolta qüestió de les ciutats i illots en poder encara avui d'Espanya, qüestió que apareix i reapareix cíclicament en la política marroquina. I Mohàmmed VI i Juan Carlos seran tan amics com vulguen, però el monarca marroquí, acorralat i espantat per les primaveres àrabs, sap perfectament que només pot agafar-se al greuge espanyol com a forma de subsistència. De moment ha fet el desentès, però no ha dubtat a encolomar tota la culpa a Juan Carlos. Atenció als dies vinents, que això promet.
PD. Alhora Espanya ha tornat a moure un cafarnaüm a Gibraltar. Anem bé. Que vagen excitant els enemics, que en política internacional hi ha poques regles més vives que l'antiga dita 'l'enemic del meu enemic és el meu amic'.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015