Opinió
<169/169
Vicent Partal
23.04.2004
Simplement contra la constitució
Ahir, de sobte, tothom es va apuntar a reformar la constitució espanyola. Fins i tot Juan Carlos va parlar, com si res, de modificar-la. Ja assumeixen, doncs, que tocaran el text intocable. Poquet i en coses ben marginals, això sí. Aboliran la llei sàlica, però impediran que pugui haver-hi una reina Helena. Reformaran una miqueta el senat perquè semble una mica útil. Hi afegiran els noms de les comunitats autònomes (amb què ens santificaran aquesta estúpida 'Comunitat' valenciana que es van inventar l'Attard i el Broseta). I para de comptar.
Després dels anys de sacralització del text per Aznar, la reforma de la constitució, el simple enunciat, sona interessant i tot. No és pas la primera vegada que la toquen. Ja l'hagueren de tocar per la Unió Europea, però ho feren com qui diu d'amagat i dissimulant-ho absolutament. La paranoia aznarista era més que notable, i per culpa d'aquesta paranoia s'explica que ara parega fins i tot atrevit parlar de tocar la constitució espanyola. Però, francament, el propòsit fa curt. Especialment per als qui, com jo, som obertament contraris a aquesta constitució.
Perquè el problema no és pas de tocar açò o allò. El problema de la constitució està en la base, diguem-ne, teòrica. Qui és el dipositari de la sobirania? El poble espanyol o nosaltres? Per què tenim un rei? D'on li ve la legitimitat? Pot ser rei un personatge posat a dit per Franco? I per què en mans de l'exèrcit, la defensa de la unitat de l'estat? Per què no podem autodeterminar-nos, si volem fer-ho? Quines són les 'nacionalitats' de què parla? Per què ens obliguen a saber castellà? Per què l'església catòlica ha de tenir un règim especial? Per què ens obliguen a mantenir una doble línia educativa, pública i privada? I com aquestes, cinquanta o seixanta preguntes més. Perquè la constitució, com a document polític bàsic, dissenya i conforma el model de societat en què vívim. I per això me'n queixe.
No podem oblidar que la constitució espanyola, com qualsevol document polític, va néixer en unes condicions concretes: l'eixida de la dictadura i la impossibilitat de dur a terme allò que se'n va dir 'la ruptura' democràtica. Ni els franquistes podien continuar mantenint el seu règim, ni els demòcrates imposar la democràcia. Per això empatàrem a mig i mig. Però resulta que la societat ha evolucionat moltíssim, i malgrat tot hem d'aguantar les coercions d'aleshores per incorporar les restes del franquisme al procés democràtic. Coercions plasmades en el text constitucional. Coercions que continuaran existint després d'aquesta reforma, per molt que ara ja no hi haja el més mínim perill d'involució que les justifique o les faça útils ni necessàries. Aleshores per què les mantenim? Encara no ha arribat l'hora de repensar de cap i de nou el marc polític en què volem viure? Per exemple: si el Principat fa un nou estatut, quin sentit té que l'haja de fer coercit per la vella constitució? Ho demane.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015