Opinió
<169/169
Vicent Partal
15.09.2005
Quina ONU?
L'ONU reuneix aquests dies a Nova York la més gran concentració de caps d'estat i de govern que mai s'hi haja vist. Des de fa anys l'ONU, nascuda en un context geopolític acabat amb la caiguda del mur de Berlín, cerca la manera de situar-se en un món tan canviant com el que vivim. No és fàcil, però és imprescindible. L'ONU és una institució molt imperfecta, que arrossega un cúmul enorme de polèmiques, però és imprescindible. Sense, el món seria molt més difícil, infinitament més difícil, de gestionar. Per això ja no pot continuar més sense adaptar-se als canvis estructurals que la nova situació política del món reclama.
L'estructura mateixa de l'organització ja en reflecteix ben clarament l'origen. Quin sentit té, per exemple, el Consell de Seguretat, tal com el tenim configurat avui? Quin sentit té que sols tinguen dret de vet els vencedors de la ja antiga Segona Guerra Mundial? Més i tot, quin sentit té el dret de vet mateix?
Vivim un temps en què hi ha veus que proposen una confrontació oberta entre cultures d'arrel religiosa, entre l'islam i la cristiandat, amb què es revifaria la guerra freda, ara amb nous actors. Hi ha qui, com va fer ahir el president espanyol, José Luís Rodríguez Zapatero, pretén combatre aquesta tesi amb apel·lacions, molt poc elaborades i ingènues, al diàleg. Com si el diàleg, i no allò que es debat, fóra, tot sol, una solució. No és pas allò que ensenya, precisament, la història de l'ONU. L'ONU s'ha embrutat molt les mans aquests anys per arrencar petites victòries i concessions. De vegades massa realistes, però de vegades molt eficaces. Seria una magnífica notícia, una reforma en profunditat de l'organisme que anivellara les diferències entre els estats que en formen part, però que alhora mantinguera el paper central de les Nacions Unides en l'escena internacional. No crec que la puguem sentir gaire aviat, per molta gent que hi haja, conscient de la gran importància que tindria.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015