Opinió
-
El PP i el camí de la seua perdició
Vicent Partal
23.12.2004
-
L'imam
Vicent Partal
22.12.2004
-
Ells contra ells
Vicent Partal
21.12.2004
-
Turquia
Vicent Partal
17.12.2004
-
Virtualitat real
Vicent Partal
16.12.2004
-
Paradoxa europea
Vicent Partal
14.12.2004
-
Valencians per la unitat
Vicent Partal
13.12.2004
-
Ciència i democràcia
Vicent Partal
09.12.2004
-
Votants contra militants
Vicent Partal
03.12.2004
-
Una opinió poc respectuosa (crec)
Vicent Partal
02.12.2004
-
Govern SA
Vicent Partal
01.12.2004
-
Un govern dels uns o dels altres
Vicent Partal
30.11.2004
-
El president de la Generalitat pot callar així?
Vicent Partal
29.11.2004
Vicent Partal
28.04.2004
I ara la bandereta...
Les autoritats d'ocupació americanes de l'Irac no saben eixir d'un problema sense crear-ne un de nou. Ara no se'ls ha acudit res més que inventar-se una bandera nova, contrària a totes les tradicions del país i que arracona els símbols tradicionals àrabs en favor d'un disseny que se suposa que és modern. Francament, d'entrar en un terreny tan relliscós, se n'han de tenir ganes. Maragall, quan era alcalde de Barcelona, es va inventar també una nova bandera tota de trinca i aquesta setmana l'Ajuntament ha hagut de tornar a la bandera històrica. Segur que la nova bandera iraquiana farà el mateix camí.
Qui ha dissenyat la nova bandera no té gaire idea d'heràldica ni gaire sensibilitat respecte del país que aquesta bandera ha de representar. Tots els estats àrabs tenen els mateixos colors a la bandera, combinats d'una manera o altra: el negre, el blanc, el vermell i el verd. Això, és clar, no passa per què sí. Són els colors del nacionalisme panarabista i prescindir-ne és un greu error; com si volgueren sostreure l'Irac del marc que li és natural i amb què s'identifica també pels colors. Ep!, també totes les banderes nòrdiques tenen una creu ben definida, la creu nòrdica, i totes les catalanes (inclosa la de la ciutat de València, que alguns volen que siga la del País Valencià) tenen quatre pals. I això passa perquè les banderes no són codis arbitraris del tot, sinó que sovint reflecteixen, molt codificadament, el passat o la indosincràsia del país que representen. Per això són tan sensibles i admeten tan poques innovacions.
A Barcelona, per exemple, l'Ajuntament va provar fa uns quants anys d'imposar una bandera nova. A mi, gràficament, m'agradava moltíssim. En totes les dues versions que se'n varen fer. La trobava rabiosament moderna. Però tenia una pega important: semblava que les hagueren dibuixat per amagar, simplement, les quatre barres. Igualment, l'escut. Finalment l'Ajuntament ha hagut de retirar la proposta, de bandera i d'escut, simplement perquè ofèn massa sensibilitats i aixeca massa sospites polítiques. I si això passa en una ciutat tan amable com és Barcelona, ja ens podem imaginar què passarà a l'Irac amb aquest disseny que avui, dimecres, esdevindrà oficial i que, entre més inèpcies, amaga els colors panàrabs, inventa colors per als kurds, amb què ni ells mateixos no se senten representats, o introdueix dues franges blavoses paral·leles, que els més exaltats i desbocats ja identifiquen amb el signe d'Israel, encara que la cosa no tinga trellat. Què en trauran, ara, de fer entrar amb calçador aquesta nova bandera? Res. Més polèmica i més incidents. Se la podien haver estalviada? Segur. També podien haver conservat la vella bandera iraquiana amb algun retoc menor. I ara segurament que no tindrien el país exasperat, a sobre, per la inconsciència del dissenyador de la percala en qüestió.
(Per cert, recomane molt la web Flags of The World. Espectacular.)
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015