Opinió
-
Bubotes i cantants
Vicent Partal
04.03.2005
-
De viatge
Vicent Partal
02.03.2005
-
Com n'eixirem?
Vicent Partal
01.03.2005
-
Deu anys de VilaWeb. Ara més.
Vicent Partal
28.02.2005
-
Governar la crisi
Vicent Partal
26.02.2005
-
O hi ha proves o no n'hi ha
Vicent Partal
25.02.2005
-
La dimissió
Vicent Partal
24.02.2005
-
Observacions
Vicent Partal
22.02.2005
-
Tots contents?
Vicent Partal
21.02.2005
-
El país, més enllà dels partits
Vicent Partal
17.02.2005
-
Balança fiscal? Connais pas...
Vicent Partal
16.02.2005
-
El futur que s'acosta, ràpid
Vicent Partal
15.02.2005
-
Ara som esnobs
Vicent Partal
14.02.2005
Vicent Partal
27.03.2006
Alarma valenciana
Després del pacte del nou estatut entre PP i PSOE sectors valencianistes i progressistes varen intentar de parlar de crear una gran coalició per a les eleccions de 2007, però tot indica que no anem bé. Avui les Corts Valencianes aprovaran l'estatut i el desconcert, a l'esquerra del PSOE, és encara total. Esquerra Unida sols mira les enquestes, el Bloc mira Esquerra Unida i la resta, incloses les molt potents entitats cíviques, no sap on mirar. El càlcul sobre qui tindrà escons sembla que substitueix el càlcul sobre quin país tindrem.
No és fàcil, és cert. Unir en una sola candidatura partits com Esquerra Unida, el Bloc, Esquerra Republicana, Esquerra Verda i tots els altres amb associacions civils com Valencians pel Canvi, Escola Valenciana o Acció Cultural i amb entitats de defensa del territori és un objectiu tan ambiciós com complicat i ple d'obstacles. Però, amb tota sinceritat, he de dir que no he vist que pràcticament ningú tinguera un interès real per a aconseguir aquest propòsit. En canvi, sí que he vist metres de pell fina i paranoies inacabables que han aturat en sec la poca cosa que s'havia començat a fer. I he de dir que em sap greu de veritat.
Em sap greu perquè estic convençut que, al País Valencià, vivim una situació d'excepció que reclama una gran dosi de generositat de tothom. La consagració del secessionisme lingüístic al nou estatut que aprovaran avui tira a terra una bona part dels esforços fets des de la dècada dels seixanta per desenes de milers de valencians. La traïció del PSOE és tan greu que reclama una contundència notable, que no pot consistir a traure un diputat o dos, superant per pèls el cinc per cent. Calia, i cal, un esforç per a fer visible, també políticament, aquest quinze o vint per cent de la societat valenciana que tots sabem (i que els estudis indiquen de sobres) que votaria una opció progressista i nacionalista. Ara és una ocasió d'or perquè ja no es pot comptar amb el PSOE, que sovint ha canibalitzat una bona part d'aquest vot. Però per aconseguir-ho caldria moure una onada d'entusiasme que demostrara al PP que el País Valencià no és allò que ells volen dir i, al PSOE, que no pot abandonar debades la tradició de l'esquerra valenciana.
Però una cosa és dir que caldria fer això i una altra, fer-ho. És als dirigents dels partits valencians que correspon de prendre la iniciativa, i als capdavanters de la societat civil a qui toca de solidificar-la. I no sembla que ho vulguen fer, que ningú siga capaç de fer el primer pas.
Els votants, si més no jo, ens ho mirem perplexos, escoltem les raons dels uns i dels altres i tendim a pensar que no hi ha res a fer. Amb una tristesa infinita, amb molta ràbia i decebuts. Sabent que al final, a la tardor, Esquerra Unida haurà comptat si supera el cinc per cent o no i llavors, únicament sobre la base dels seus interessos (i si li cal per a assegurar-se la representació), cridarà el Bloc a una coalició, o no. O potser cridarà fins i tot Esquerra, com sembla que comencen a insinuar alguns dirigents de l'Entesa. I passaran (passarem?) del cinc per cent justet, tindran alguns diputats i tots plegats faran de pur testimoni insignificant mentre els lladres destrossen el país encara més, tres-cents anys justos després d'Almansa. Patètic...
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015