Opinió
-
Missatge enviat
Vicent Partal
18.05.2005
-
Insensibilitats
Vicent Partal
12.05.2005
-
Nuclears? Insegures no, gràcies.
Vicent Partal
11.05.2005
-
Putin
Vicent Partal
10.05.2005
-
El fracàs
Vicent Partal
09.05.2005
-
La legitimitat dels qui varen fer la guerra
Vicent Partal
06.05.2005
-
Els camps de la mort, seixanta anys després
Vicent Partal
05.05.2005
-
El guerrer de l'Arc de Sant Martí
Vicent Partal
04.05.2005
-
A pagar xiquets
Vicent Partal
03.05.2005
-
Espolis i arraps
Vicent Partal
29.04.2005
-
Ara toca créixer
Vicent Partal
28.04.2005
-
Auschwitz
Vicent Partal
27.04.2005
-
Bustos
Vicent Partal
26.04.2005
Vicent Partal
20.09.2007
La Chacón també estudia
Sovint mirem Escòcia, el Quebec o Euskadi a la cerca d'inspiració diguem-ne combativa. Però no ho fem solament nosaltres. Carmen Chacón també ho fa, com ja anunciava aquest post premonitori de Josep Sort, del juliol proppassat. Resulta que és una estudiosa de la qüestió quebequesa; però allò que ella mira d’aprendre és com ho fa el Canadà per evitar el creixement del nacionalisme quebequès i, sobretot, com pot fer més fort allò que en diuen ‘l’estat central’. La prova ràpida ha estat aquest enredada del pla d’habitatge per als joves.
Ahir va ser un dia curiós a la redacció de VilaWeb. Havíem pogut confirmar que aquest pla d’habitatge jove envairia les competències de la Generalitat i vam apostar per posar-lo sobre la taula. Al matí i a la vesprada tot foren trucades, algunes de ben surrealistes, dels uns i dels altres, aclarint, desmentint, o no fent ni l’una cosa ni l'altra. Fins i tot el govern va fer públic un dels comunicats més incomprensibles que haja llegit mai. I a mesura que passaven les hores s'imposava l'evidència. Chacón anava decidida a buidar de competències la Generalitat (a 'recuperar', en el llenguatge dels seus pròxims), a 'recuperar' què fóra, sempre que torne a Madrid.
La veritat és que tot plegat, deixant de banda la cosa de la competència, és un nyap monumental. A hores d'ara, per difícil de creure que puga semblar, diria que Zapatero i Chacón es van limitar a pactar amb Solbes una mica i es van tirar a la piscina sense un informe mínimament decent d'allò que organitzaven. Solament així s'explica que ningú no sabera aclarir res que no isquera al Power Point que van repartir en la conferència de premsa. Res.
Però, tornant a la qüestió de les competències, a mesura que passaven les hores, una cosa era clara: en cap cas el govern espanyol no pensava, ni pensa, passar aquests ajuts a les comunitats autònomes. Al ministeri ens van dir de tot, i quan se sentiren collats, ens amollaren una cosa insòlita: que les ajudes coexistirien i que els demandants decidirien si volien les de la Generalitat o les del govern espanyol. I la cosa més grossa és que ho deien sense adonar-se que fins i tot això és una invasió de competències!! Crec que serà molt pitjor encara, però fins i tot la idea de deixar triar (que no sé, dins d'aquell ministeri, de qui és, ni tan sols si la sap la senyora Chacón) és una claríssima invasió de competències.
Una invasió que, com recordava l'encertada anàlisi de Sort, fan per la via de la compra. I ací es veu la lògica de la maniobra, perquè no és nova i ja va passar amb la llei de dependència. Aleshores, quan es va exposar que era una claríssima invasió de competències, de sobte el govern de la Generalitat es va despenjar afirmant, poc més o menys, que calia ser eficaços i que no tenia importància qui tenia les competències. Caram, si ho haguera sentit en Tarradellas! És un argument realment sorprenent, insòlit.
Però no és un argument banal ni anecdòtic, perquè ara comença a veure's clarament que allò no era sinó el primer cas, que a la Moncloa la Chacón ha explicat bé això del Canadà, i que podem esperar més i més intrusions. Després de la llei de dependència arriba aquest pla d'emancipació i d'impuls del lloguer. I si allà l'estat guanyava terreny a base de recórrer al talonari, ara més talonari encara. És el calc de la tàctica central del Canadà contra el govern quebequès: acorralar-lo fins a fer-lo políticament insignificant, a base de comprar l'interès del ciutadà a cop de talonari. I val a dir que, en el nostre cas, ho fan, a més, aprofitant-se de l'espoli fiscal a què ens sotmeten de fa dècades.
I el president de la Generalitat calla o diu incongruències. I aquesta és la diferència (avui això resulta ben clar) entre Montilla i Maragall, per no parlar de Pujol o de Tarradellas. Per als tres presidents anteriors la Generalitat era la institució màxima en termes polítics i d'administració. Aquella a la qual devien lleialtat. És cert que Maragall estava atrapat en el seu propi passat i que, en això, es va equivocar sovint. Però no hi ha comparació amb Montilla. Perquè Montilla o Chacón no veuen la Generalitat com la institució a la qual deuen la màxima lleialtat, sinó que entenen que la institució realment important és la Moncloa. I Chacón, a més, hi posarà la ideologia i es lluirà tant com puga al costat de l'estrella del film, que evidentment no és el president de la 'nació catalana', sinó un actor poc creïble que es diu Zapatero.
PD. I Esquerra? I Iniciativa? Demane.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015