Opinió
-
Camps i Clos
Vicent Partal
23.03.2007
-
Els del cava, que ens aixequen la camisa?
Vicent Partal
21.03.2007
-
La pau
Vicent Partal
20.03.2007
-
Què volen dir quan diuen realisme?
Vicent Partal
19.03.2007
-
Policia bo, policia dolent
Vicent Partal
15.03.2007
-
Independència
Vicent Partal
12.03.2007
-
Llacets blaus
Vicent Partal
08.03.2007
-
Ja ens tenen enganxats
Vicent Partal
06.03.2007
-
País d'oncles Tom
Vicent Partal
02.03.2007
-
La Renfe de Zapatero, l'aeroport de Zapatero, el president de Zapatero.
Vicent Partal
01.03.2007
-
Srebrenica i Solana
Vicent Partal
27.02.2007
-
Atenció a Vairon (o Bayrou)
Vicent Partal
23.02.2007
-
Estatuts: política o administració
Vicent Partal
22.02.2007
Vicent Partal
12.11.2004
Casp
Per a la major part del país Xavier Casp és poca cosa. Un parell de línies en qualsevol història de la literatura, dedicades sobretot a la seua època incipient. No per a mi. Ni per a molts valencians. Per a molts de nosaltres Casp és el poeta que no va poder admetre que la qualitat dels altres l'arraconara al lloc que la seua mediocre poesia mereixia. Casp és qui va fer política del ressentiment personal. L'apocat que no va saber deixar pas a una mentalitat més preparada, oberta al món, interessada pel futur i el rigor, que ja no vibrava ni amb l'enyorança ni amb el passat nebulós. El trencament de Casp i Adlert amb el catalanisme, i la seua instrumentalització pel blaverisme, va significar una divisió, les conseqüències de la qual encara sofrim. Però, paradoxalment, també va significar un salt qualitatiu remarcable per als qui no vàrem quedar atrapats en el seu regionalisme antiquat. El país d'Estellés, de Guarner, de Fuster i de tots els altres té una alçada que el país de Casp no va saber mai ni imaginar. En aquesta perspectiva mirar-nos en l'espill de Casp és descobrir, amb alegria, quant de camí no hem fet, tot allunyant-nos d'ell.
Ben sovint quan mirem el País Valencià veiem una geografia estranya, una imatge col·lectiva que amaga d'una manera conscient i constant el país de Fuster per ensenyar-nos i refregar-nos el nyap esperpèntic del país de Casp. No s'hi veu pràcticament mai el país de Bernat Sòria o de Santiago Calatrava, el de Sol Picó o d'Obrint Pas, el país d'Andreu Alfaro o de Vicent Todolí. El país dels qui vàrem aprendre de Fuster, Guarner i Estellés una manera de mirar la vida i la realitat. Sí, és clar que, de Sòria o de Calatrava, en sentim parlar, però pràcticament sempre sense recalcar que són valencians. Se'n parla perquè no és possible ignorar-los, per la seua qualitat personal. Però ningú no els veu com els abanderats del país dels nous valencians nascuts després de la traïció de Casp. I tanmateix, ells, com tants altres, anònims o no, pertanyen a una classe de valencians que no podrien haver existit, si abans no hi haguera hagut un trencament amb Casp. Si no s'haguera trencat l'intent de Casp d'imposar una manera de ser valencians que ens allunyava del món contemporani. Casp no resistí l'èxit d'Estellés o de Fuster. Perquè era incapaç d'entendre'n la contemporaneïtat rabiosa. Llegir Sartre o Russell? Ca! Opinar sobre la primavera de Praga o la píndola? I ara! L'univers mental de Casp, el dels caspians que encara hi ha, no ix de les creus de terme. Per als postcaspians, en canvi, el món és l'escenari dels somnis i els debats, el territori a viure.
Els valencians hem tingut molta mala sort amb els nostres polítics. Per això, de tant en tant hem de repetir que som un país molt allunyat de la mediocritat i de la poca ambició dels qui ens governen. Tot i que és cert que, en part, això passa perquè som un país trencat. En cada poble, en cada ciutat del Regne, hi ha gent com Casp: aporuguida, mesella, tancada en si mateixa per por d'entendre el món, adversa per definició al canvi i a la innovació. I els Casp, perquè són com són, troben massa desafiants els qui ens afirmem com a valencians d'avui, disposats a competir on siga i amb qui siga, oberts joiosament a totes les influències, i conscients que és el futur allò que ens interessa explorar.
Aquests últims anys he coincidit algunes voltes amb Casp i la seua família. Ell tenia una casa a Nàquera i hem estat companys circumstancials de paelles. Mirar la seua família, escoltar-los parlant de temes gal·linacis i majoritàriament en un castellà forçat, ha estat cada vegada, per a mi, una manera d'observar el fracàs de qui no va saber entendre que més enllà de Patraix hi ha vida. Una vida excitant que volem viure com a valencians, precisament perquè no ens sentim hereus seus.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015