Opinió
-
Marga Sanz: 'El decret de plurilingüisme és un cop letal a la normalització del valencià'
Marga Sanz
07.08.2012
-
Vicent Moreno: 'El decret de plurilingüisme és un pas enrere'
Vicent Moreno
03.08.2012
-
Ismael Pelegrí: Espanyolisme a cop de decret
Ismael Pelegrí
01.08.2012
-
Joan-Lluís Lluís: 'Allò que no es diu del Canigó'
Joan-Lluís Lluís
17.07.2012
-
Francesc Felipe: 'Sense senyal i sense canal'
Francesc Felipe
16.07.2012
-
Salvador Garcia-Ruiz: 'No els cal intervenir-nos, en tenen prou de continuar asfixiant i humiliant'
Salvador Garcia-Ruiz
14.07.2012
-
Raül Romeva: 'El debat de la pirateria s'ha de fer amb eines democràtiques'
Raül Romeva
04.07.2012
-
València es crema
Josep Piera
03.07.2012
-
Martí Domínguez: 'Podria cremar tot el País Valencià, que no hi hauria manera de parar-ho'
Martí Domínguez
02.07.2012
-
Amaiur: 'Arran de la gravetat del moment històric...'
Amaiur
29.06.2012
-
Jaume Font: 'Bauzá: l'any del desencís'
Jaume Font
22.06.2012
-
Rosa Serrano: 'Fuster, importantíssim! Un disparador reflexiu'
Rosa Serrano
21.06.2012
-
Francesc Pérez Moragon: 'Joan Fuster es pot llegir des d'una perspectiva actual'
Francesc Pérez Moragon
21.06.2012
Merve Arkan
27.03.2014
El blocatge de Twitter o l’esforç inútil d’un govern amb por
Turquia travessa un dels períodes polítics més interessants de la seva història moderna. L'atmosfera política turca sempre ha estat caòtica, però la incertesa s'ha anat intensificant gradualment des de l'any passat i ha abocat el país a una gran crisi política. El blocatge de Twitter que ha situat Turquia en els titulars internacionals sembla el resultat d'aquest període convuls i de la por d'un govern que ha començat a perdre terreny polític. El Partit de la Justícia i el Desenvolupament (AKP), islamista, va arribar al poder el 2002 després d'una llarga temporada d'inestabilitat. El primer ministre, Tayyip Erdogan, vist aleshores com un dirigent carismàtic i poderós, va guanyar suport no sols entre els islamistes, sinó també entre sectors més liberals de la societat, gràcies a un llenguatge moderat. El govern de l'AKP va ser considerat un model de democràcia per a molts altres països musulmans.
De la democràcia a la dictadura
El canvi va començar amb el referèndum de reforma constitucional del 2010, que va donar més poder al govern. L'any següent, l'AKP va aconseguir el 50% dels vots en les eleccions generals i va esdevenir un poder polític gairebé sense rival. D'aleshores ençà, el primer ministre Erdogan va començar a fer servir un llenguatge més autoritari. El punt d'inflexió van ésser, és clar, les protestes del parc Gezi d'Istambul, que van significar un cop fort per al govern. Les manifestacions es van estendre i van esdevenir un dels moviments opositors més poderosos de la història recent del país. Vuit persones hi van morir i desenes hi resultaren ferides. De resultes d'això, el govern de l'AKP va començar a perdre suport no sols entre els liberals, sinó també en l'arena internacional. El segon cop va ésser el conflicte creixent entre l'AKP i els seus aliats del moviment Gulen, una força política dirigida per un predicador musulmà que viu als EUA des de fa anys. Tot plegat va sumar-se a un escàndol de corrupció directament vinculat al govern. Es van descobrir enregistraments d'àudio del primer ministre Erdogan i els seus aliats que demostren com controlen els mitjans i les empreses per als seus propis interessos polítics i econòmics. Ara hi ha eleccions locals el 30 de març, que seran un test crucial per al govern. Hi ha rumors sobre nous enregistraments que es podrien publicar just abans dels comicis i que podrien crear un terratrèmol polític
Les xarxes socials guanyen importància
El govern turc va començar a atacar la llibertat d'expressió ja fa molt de temps. Turquia és la presó més gran del món per a la premsa, amb uns setanta periodistes empresonats. S'hi han prohibit milers de webs i blocs. La premsa tradicional viu sota un fort control governamental i molts periodistes han perdut la feina per haver criticat el govern.
Alhora que la pressió sobre els mitjans s'intensifica, les xarxes socials esdevenen una plataforma molt popular per a la gent que vol compartir opinions. Les xarxes van ésser un instrument central per a intercanviar informació durant les protestes del parc Gezi. Hi ha uns deu milions d'usuaris de Twitter i trenta-quatre milions de comptes actius de Facebook a Turquia, per la qual cosa el govern considera les xarxes socials una gran amenaça al seu poder. El 2008 s'hi va prohibir YouTube durant dos anys, la qual cosa va entrenar els turcs en els millors mètodes per a esquivar la censura, amb trucs relacionats amb xarxes privades virtuals (VPN) i servidors d'adreces de xarxa (DNS). Després del blocatge de Twitter, el nombre de piulets s'ha multiplicat fins a arribar a disset mil per minut, la xifra més alta enregistrada mai al país.
El dia abans de la prohibició, Erdogan va dir que eradicaria Twitter i que no faria cas de les eventuals reaccions de la comunitat internacional. N'hem vist exemples semblants a molts països autoritaris. L'ex-dirigent egipci Hosni Mubàrak va tallar les xarxes socials per prevenir les manifestacions del 2011, però no va poder evitar-ne la caiguda. Erdogan va ésser una vegada un model de democràcia per a moltes persones, però ha esdevingut un dictador en ben poc temps. Com ens demostra la història, la pressió augmenta el descontentament de la gent, i la por d'un dictador comporta, tard o d'hora, la fi del seu poder.
Merve Arkan és una periodista turca establerta a Istambul. Ha treballat per a diaris d'àmbit nacional, com Cumhuriyet i Radikal, i actualment és reportera del diari Hürriyet, un del principals de la premsa turca.
(Article publicat originàriament a la revista Esguard.)
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015