Opinió
-
L’autonomia llur
Joan Mir
26.06.2006
-
Orfes, un any més
Martí Estruch Axmacher
21.06.2006
-
Engrunes de pastisset
Julià de Jòdar
20.06.2006
-
Correos forever
Martí Estruch Axmacher
09.06.2006
-
Vida privada
Mercè Ibarz
29.05.2006
-
L´últim obstacle
Julià de Jòdar
25.05.2006
-
Violentíssim serà el goig de les nits
Andreu Barnils
23.05.2006
-
El pa i l'estatut, els volem sencers
Martí Estruch Axmacher
18.05.2006
-
La italianització de Catalunya
Joan Mir
16.05.2006
-
Gent al museu
Mercè Ibarz
05.05.2006
-
Què us fa por, demòcrates de talla única?
Julià de Jòdar
04.05.2006
-
El Barça somrient
Jaume Subirana
27.04.2006
-
Diguem no
Martí Estruch Axmacher
25.04.2006
Marta Rojals
27.10.2008
Obrama
Si em feu el favor, un moment, de clicar aquí, ens estalviarem moltes paraules. El desert vora mar que surt a la imatge aèria són els terrenys del Fòrum de Barcelona, sí, aquest indret des d'on uns espavilats ens van voler vendre que s'hi podia canviar el món en 141 dies i a peu coix. Doncs, atenció, concurs: si posem la vista al terç inferior de la imatge, arran d'aigua, i afinem bé, podrem distingir l'ombra d'una fesomia que ens resultarà familiar. Encara no? Més pistes: avall, al mig, una mica tirant a l'esquerra. És que amb tants mesos menjant Obama per esmorzar, dinar i sopar, al final l'home ha acabat esdevenint part del paisatge. Estic segura que si ara mateix me'l posessin al cap de taula, no se m'acudiria res més que demanar-li, amb tota naturalitat, 'Obi, la sal...'.
Doncs aquesta imatge que hem vist és la pensada feta fotomuntatge de Jorge Rodríguez Gerada, artista nord-americà d'origen cubà que viu (endevina-ho) entre Barcelona i Nova York. Per materialitzar la seua obra, Rodríguez Gerada haurà d'omplir una quadrícula gegantina amb més de 480.000 quilos de grava de tons afins als del rostre del candidat demòcrata a redecorar la Casa Blanca. La intenció és que el megadibuix sigui apreciable des d'avions, helicòpters i satèl·lits (vejam si tenim sort i ens l'enganxa el del Google Earth) i, és clar, també des dels balcons més alts de les torres-fantasma de luxe que erren per l'àrea com sortides del Tente d'un xiquet capriciós. Vaja, que la cosa més difícil serà no veure'l.
La broma, titulada 'Expectation' (esperança, expectativa), puja a 15.000 euros: una ganga, si considerem que aquest pressupost ja porta descomptats els honoraris per la col·laboració desinteressada del Gremi d'Àrids de Catalunya, i deduït el preu de la matèria primera, que generosament li subministrarà la planta Promsa, del Grup Ciments Molins; així mateix, també té descomptades les despeses per l'aportació, amb la mateixa voluntat altruista, que hi fan les empreses Copcisa-Innovia i Esteycoli en forma de tasques topogràfiques, d'enginyeria i de preparació del terreny perquè el nostre artista s'hi pugui esplaiar de gust.
Rodríguez-Gerada és membre del col·lectiu Democrats Abroad (Demòcrates de Fora Estant, per entendre'ns), i creador del seu logotip, inspirat en el nostre i nostrat ruc català, cosa que no sé si ve a tomb, però fa gràcia d'explicar. Amb tot, l'organització demòcrata no hi posarà un euro, en aquesta nova aventura del seu afiliat, de manera que l'artista confia que la gestió de la documentació, l'adquisició de les eines, el transport de materials i el desmantellament mateix de l'obra puguin ser sufragats per aportacions de particulars (el número de compte, de 'La Faixa', el trobareu a la pàgina que hem clicat al començament), i també espera que s'hi apuntin tot de voluntaris del 'bon rotllo' amb ganes d'agafar la pala i d'empolsegar-se fins les celles per la causa.
El fenomen Obama ha arribat a uns extrems que ja no sabem si iniciatives com aquesta són propaganda desinteressada del presidenciable afroamericà, o si és la tirada del mateix afroamericà presidenciable que s'aprofita per obtenir propaganda fàcil i barata, en aquest cas a benefici de l'artista, però també dels col·laboradors que, en temps de crisi, han decidit de ficar cullerada en aquest 'joc' artístic. I, no sé si cal dir-ho, per al bon profit de l'ajuntament de la ciutat que, encantada amb la idea, l'acull en una nova oportunitat de fer volar la bandera de tot allò que faci flaire de 'multi-culti' i de 'pijo-progre'. Per si de cas, jo també m'hi apunto amb aquest humil article, vejam si n'arreplego alguna cosa.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015