Opinió
-
Quan Barcelona ballava cocaïna en flor
Xavier Montanyà
04.01.2012
-
Nadala de la cobla dels cecs
Xavier Montanyà
27.12.2011
-
Miniviure per minitreballar
Marta Rojals
18.12.2011
-
La manipulació de la primera víctima d’ETA
Xavier Montanyà
14.12.2011
-
Futbol de fantasia
Marta Rojals
11.12.2011
-
Europa contra Europa
Xavier Montanyà
09.12.2011
-
Generació D
Marta Rojals
05.12.2011
-
Coronel Ojukwu, in memoriam
Xavier Montanyà
02.12.2011
-
Si tu retalles fort per ‘quí...
Marta Rojals
28.11.2011
-
Lectures d'hivern
Xavier Montanyà
24.11.2011
-
Amunt, que fa pujada
Marta Rojals
21.11.2011
-
Una democràcia tarada d’origen
Xavier Montanyà
18.11.2011
-
Vendre la casa i anar a lloguer (II)
Marta Rojals
14.11.2011
Xavier Montanyà
27.05.2008
De Picasso a Patino
Manuel Borja-Villel, director del Reina Sofia, ha pres una decisió brillant i definitòria del seu projecte museístic canviant de lloc el 'Guernica' de Picasso perquè guanyi perspectiva i acompanyant-lo d'obres de Calder, Buñuel, i més artistes que van ser presents, també, al Pavelló de la República de l'Exposició de París, l'any 1937. És contextualitzar-la i oferir més elements de reflexió, de contrast, a l'espectador. Ara, la idea de relacionar-la, també, amb el film 'Canciones para después de una guerra' (1971) de Basilio Martin Patino em sembla absolutament genial. Les raons són infinites. Picasso va dir: 'Al 'Guernica' expresso la meva execració de la casta que ha enfonsat Espanya en un oceà de dolor i de mort.' Patino fa exactament això mateix, revoltar-se contra l'Espanya negra esperpèntica, inculta i sanguinària, la casta dels terratinents, les sagristies i les sales de banderes, tant a 'Canciones...', com a 'Caudillo' o a 'Queridísimos verdugos', també prohibides per Franco. 'Quin projecte et sap greu no haver pogut fer?', li vaig demanar fa poc. 'Després de les tenebres franquistes, m'hauria agradat mostrar l'alegria popular que va significar la República', em deia fitant-me amb els ulls lluents. 'Per aquí el centre de Madrid es van cremar algunes esglésies, sí, van desaparèixer alguns retaules antics, sí, això no està bé... Però amb quina alegria ho vivia la gent!'
L'univers simbòlic que em revela imaginar junts el 'Guernica' i 'Canciones...' és explosiu. Aquestes dues obres coincideixen i es complementen en mil direccions. Neixen en circumstàncies ben diferents, sí, però amb una força visceral que les agermana. Totes dues són un homenatge apassionat al poble, a la vida, contra la ignomínia i la mort. Picasso pinta el 'Guernica' per encàrrec del govern de la República. L'obra serà el símbol internacional de la lluita contra el feixisme a Espanya. Un brutal i explícit al·legat contra la matança i la barbàrie de la guerra, una icona col·lectiva. Patino, contràriament, treballa sol, en silenci, en la clandestinitat. Quan Franco mor, les seves pel·lícules són un alliberament, una venjança, un revulsiu contra la misèria moral tatuada en l'inconscient col·lectiu. Tant el 'Guernica' com 'Canciones...' subratllen la crueltat, esfereeixen, però des d'angles ben diferents. El 'Guernica' és com un cop de puny, com un crit, clar, bestial. 'La pintura és un instrument de guerra ofensiu i defensiu contra l'enemic', deia Picasso. En canvi, l'impacte de Patino és lent i subtil. Amb un col·latge d'imatges de tot gènere, so i música, apel·la directament al subconscient, per subratllar la brutalitat a partir de la tendresa. 'Prefereixo, diu, els ingenus escepticismes per enganyar-nos contra la persistent agressivitat dels qui s'entesten a salvar-nos no se sap de què.' Patino posa en evidència la irracionalitat de la bèstia, amb un mig somriure, sota una aparença nostàlgica, innocent. Ell mai no ha volgut elaborar un relat històric, però, a partir del 75, amb 'Caudillo' i 'Canciones...' ens va retornar les imatges prohibides, la realitat censurada: 'Guernica' devastada, els bombardeigs de Barcelona, Joan Garcia Oliver, Madrid, els cadàvers de Lleida, la desolació dels qui sortien a l'exili... i la vida quotidiana en la grisor franquista. El 'Guernica', el comença Picasso i el completa Patino. Acabar-se, mai no s'acabarà. Josep Palau i Fabre deia que Picasso, al 'Guernica', havia 'mobilitzat tot el seu passat, un passat de victòries morals i intel·lectuals contra la derrota material'. Patino, en les seves pel·lícules, també.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015