Opinió
-
Imbècils
Marta Rojals
13.09.2012
-
Postal de Prada
Martí Estruch Axmacher
21.08.2012
-
#noelsvullpagar (II)
Marta Rojals
23.07.2012
-
#noelsvullpagar
Marta Rojals
16.07.2012
-
Xancletes per la independència
Xavier Montanyà
08.06.2012
-
Duranal, el supositori ideal!
Xavier Montanyà
25.05.2012
-
En defensa d’uns drets irrenunciables
Xavier Montanyà
18.05.2012
-
'Amb vostès... el gran Sheeeeldon Aaaaadelson!'
Xavier Montanyà
11.05.2012
-
Estat de setge
Xavier Montanyà
04.05.2012
-
Despertador
Marta Rojals
28.04.2012
-
Soraya Maribàrbola, monja i minyona.
Xavier Montanyà
26.04.2012
-
La pesta borbònica
Xavier Montanyà
20.04.2012
-
Carn de cuneta
Marta Rojals
16.04.2012
Marta Rojals
31.07.2008
Invasions quotidianes
Si ningú ens parla de la invasió d’un espai aeri, probablement entendrem que es refereix a l’acció d’un objecte volador, identificat o no, que irromp en la jurisdicció atmosfèrica d’un territori sense autorització. Però n'hi ha variants menys aparatoses, més subtils, si tu vols, igual d’efectives a l’hora de tocar allò que no sona, o, segons com, allò que sona: es tracta, ni més ni menys, de la invasió de l’espai aeri personal per la intrusió d’ones acústiques no desitjades.
Un cas de resolució exemplar d’aquesta mena d’abús és la condemna a quatre anys de presó del responsable d’un bar musical nocturn barceloní per contaminació acústica reiterada i reincident. Els equips de so del Macumba, un nom que només de pronunciar-lo ja et retrunyen les parets del crani, van ser el turment de les denunciants durant centenars de nits en blanc i tones de decibels rosegant-los la salut. I l’individu encara té la barra de recórrer la sentència: massa poc!
Vejam: si cada nit que em vingui de gust em prenc la llibertat de traspassar la finestra de cal veí per posar-me la MTV o l’Operación Trumfo a tota castanya, o si l’assalto a quarts de deu d’un matí dominical armada amb la Black&Decker per col·locar-li un quadre al capçal del llit, segur que la víctima em denunciarà per violació de domicili i la llei em caurà a sobre com un sac de plom. Ara: si aquesta violació domiciliària, en comptes de ser física, és acústica, una modalitat que no deixa empremtes digitals ni deixa que se'n puguin acumular les proves en bossetes precintades, encara que el resultat final acabi essent el mateix (taquicàrdies, nervis de punta, ràbia, impotència, insomni, migranyes), aleshores ja no parlem de delicte, sinó de molèsties, a tot estirar. És més, pot passar fins i tot que el veí que se’n queixa sigui acusat pel delinqüent acústic de perepunyetes amargat, intolerant i remugaire que no sap viure la vida prou intensament.
Com que el silenci, el teu silenci, no fa remor, ni té olor, ni color, ni sabor, tothom es creu amb el dret de ficar-hi el nas. I no només te’l vénen a envair a domicili, sinó també a l’espai públic, que encara pot resultar més irritant. Abans ens queixàvem del típic cap de soca motoritzat que et fa perdre el fil d’una conversa o d’un pensament amb el petarram infernal d’un canó d’escapament trucat; actualment, els viatgers del metro es poden trobar atrapats a l’andana dins una voràgine de megafonies, fils musicals i pantalles amb crides publicitàries que impedeixen d'exercir un mínim de recolliment personal voluntari. I sents música, i no saps d’on ve. I sents una veu, i no saps d’on surt. De l’omnipresència dels mòbils i les seues circumstàncies, també se’n podria escriure una antologia, encapçalada per aquest costum que han agafat alguns adolescents amb cara de pomes agres d’asseure-se't al costat amb el volum de l’aparell a petar, posant al teu mal dia la banda sonora més incongruent a còpia de 'reaggeton' o dels últims hits de l’estiu. Mala època tenim, doncs, per a reivindicar el dret del propi silenci, o, dit des de l’altre cantó, el respecte al silenci dels altres. Seguint el corrent actual, hauríem de provar, potser, de reclamar-ho cridant.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015