Opinió
-
Guerra Unionista
Andreu Barnils
13.01.2013
-
Catalans a l'Alcàrria
Xavier Montanyà
10.01.2013
-
Avui per mi, demà per tu
Marta Rojals
07.01.2013
-
Un diplomàtic rebel a favor dels catalans
Andreu Barnils
06.01.2013
-
El cínic Artur i l'espiadimonis pervers
Xavier Montanyà
03.01.2013
-
Pere Navarro, paradoxal
Andreu Barnils
30.12.2012
-
Catalunya-Nigèria: Freedom for Ogoniland
Xavier Montanyà
27.12.2012
-
Bombolles de cava
Marta Rojals
24.12.2012
-
En Màrius va pet
Andreu Barnils
23.12.2012
-
Casos tancats, ferides obertes
Xavier Montanyà
21.12.2012
-
Amb Fuster, el sud també existeix
Martí Estruch Axmacher
18.12.2012
-
Matarem el gall
Marta Rojals
17.12.2012
-
Traïdors
Andreu Barnils
16.12.2012
Joan Mir
23.05.2007
El dret de cuixa
Fets:
a) L’operació Llampec i els casos d’Andratx i Selva, i molts més que sortiran (o no), són qüestions greus. Escandalitzarien qualsevol societat democràtica, i la reacció seria de carregar-se els partits responsables i obrir una crisi del sistema polític que afectaria totes les institucions.
b) El Partit Popular guanyarà netament les pròximes eleccions, amb molts de punts d’avantatge respecte de les altres opcions. Si el PP no obté la majoria dels vots dels ciutadans de les nostres illes, no en serà gaire lluny.
c) No hi ha cap comentarista que expliqui, que jo sàpiga, d’una manera satisfactòria, com és que es poden produir simultàniament a) i b).
Hi ha pel·lícules americanes, de trama complicada, que donen moltes pistes falses i on al final tot es resol amb el recurs del protagonista tocat del boll. No m’agrada gens aquesta solució massa fàcil del guió. Però en el nostre cas també hi ha partits, com el PSM, que tenen tradició d'analitzar, en circumstàncies semblants a les d’ara, el misteri de la compatibilitat de a) i b), i liquiden el problema igual que els guionistes americans mediocres: el poble de Mallorca vota irracionalment (està tocat del boll), vota contra els seus propis interessos.
Crec que és possible filar una mica més prim i trobar una explicació més convincent. Tota la nostra història dóna indicis del perquè de tot plegat, però les darreres actuacions del poder espanyol respecte dels problemes català i basc són molt aclaridores. Finalment, tanmateix, tota la qüestió rau a esbrinar per què la psicologia dels mallorquins no és igual que la dels suecs, posem per cas. Bé: per començar, imaginem un poble que no pot decidir res important en relació amb els seus problemes principals. Un exemple ben clar, en aquest sentit, seria el de qualsevol comunitat que, dins un règim feudal, viu sotmesa a l’autoritat sense limitacions del senyor rei i del comte o marquès corresponent que la té a càrrec. Imaginau que el senyor rei i el senyor marquès, i també els seus recaptadors, amics, agutzils, etc., es fan un fart de cometre injustícies (d’acord amb allò que és habitual, cobren imposts abusius, es colguen amb les dones que volen i castiguen amb crueltat i duresa qualsevol resistència). La reacció que tots sabem que permetria de sobreviure serfs i esclaus és la docilitat, l’adulació i fer els possibles per arribar a ser recaptadors d’imposts, amics dels nobles o soldats de confiança del rei (i, en el cas de les dones, amant d’algú poderós).Els esclaus indis dels espanyols a Mèxic (vegeu 'Sociopsicoanàlisis del campesino mejicano' d’Erich Fromm) havien de suportar la violació repetida de dones i filles, i això no provocà cap insurrecció important, sinó que els mecanismes psicològics d’adaptació a unes circumstàncies tan brutals actuaren i formaren un caràcter passiu i resignat ben detectable actualment entre els indis i els mestissos d’àmbits rurals. Tota resistència és irracional, si és inútil. Aleshores, l’elaboració del Pla Ibarretxe o la reforma de l’estatut de Catalunya poden ser analitzades com a racionals o irracionals, no per la seva naturalesa intrínseca, sinó per les circumstàncies que imposa Espanya. Els intents d’aconseguir coses importants mitjançant l’expressió de la voluntat popular han trobat com a resposta, successivament, l’advertiment de suprimir l’autonomia basca, l’amenaça (ben constitucional) de la intervenció de l’exècit o, en el cas català, la retallada de tot allò que, aprovat pel Parlament i pel poble de Catalunya, no agradava a Madrid que tingués el nou estatut (tot i que a Andalusia sí que li han admès articles calcats dels suprimits a Catalunya).
En el cas de les nostres illes, Espanya va començar robant-nos, al principi de la democràcia, quan érem rics, el 10% del fruit del nostre treball, però ara que ja som dels pobres, ens en roba el 15%. I dic robar en el sentit més literal: el Tribunal Suprem alemany ha dictaminat que tota cotribució fiscal d’un land a l’estat que superi el 4% de la riquesa que ha produït és un robatori i, per tant, il·legal. Doncs resulta que els ciutadans de les Illes Balears no podem votar cap limitació d'aquest robatori: per no poder, no podem ni tan sols obligar el govern de Madrid a fer pública la contribució de cada comunitat autònoma (les balances fiscals), per molt que el Parlament de Madrid democràticament hagi resolt moltes vegades que això s’ha de publicar. No hi pot haver, en aquestes circumstàncies, cap projecte col·lectiu per als mallorquins. No podem decidir res que sigui important per a nosaltres (ni l’obligatorietat de la nostra llengua, ni l’aprofitament dels nostres doblers, ni el control de l’aeroport, ni…). Però, si no podem fer res per salvar-nos col·lectivament, aleshores no és tan mala opció mirar de trobar la manera que, 'a tu', no et robin ni et violin la dona, és a dir, mirar de fer-te un xalet dins la mitja quarterada de la padrina, o provar d’arribar a director general , o de ser amic del senyor rei o dels poderosos que l’enrevolten. Tot menys continuar com ara. Tot menys ser un puta desgraciat, un mallorquí 'pueblerino'. No és mala opció, no, votar el PP. Ni és gens irracional.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015