Opinió
-
Molt soroll per no res
Pere Cardús
15.05.2014
-
Fes-te emprenedor, dropo!
Marta Rojals
13.05.2014
-
Voteu, voteu, voteu!
Joan-Lluís Lluís
12.05.2014
-
Sebastià Sastre i Papiol
Andreu Barnils
11.05.2014
-
'¡Qué guay!'
Xavi Sarrià
09.05.2014
-
Godot, el regal de Raimon, un ase, una pastanaga i la Tercera Via
Pere Cardús
08.05.2014
-
Bah, només són persones
Marta Rojals
06.05.2014
-
Benvolgut Josep Ramon
Andreu Barnils
04.05.2014
-
La plantofada, Navarro i la pau dels cementiris
Pere Cardús
01.05.2014
-
Els eurosalaris en l'era Skype
Marta Rojals
29.04.2014
-
Aquest Raimon desdibuixat
Joan-Lluís Lluís
28.04.2014
-
Records de la darrera martingala
Andreu Barnils
26.04.2014
-
El risc de tenir un estat propi
Pere Cardús
24.04.2014
Xavier Montanyà
26.04.2011
Muntanyes regalades, de cocaïna
El documental 'Inside job' és una meticulosa radiografia de la colossal estafa que arrenca de l'actual crisi econòmica planetària. El film segueix, pas a pas, com es va dissenyar i gestionar la immensa teranyina financera que, en esqueixar-se, ha atrapat milions i milions de ciutadans de tot arreu del món. No sabem encara l'abast real dels efectes de l'estafa, ni les conseqüències que tindrà l'ona expansiva. Són aspectes que el film no toca per concentrar-se en l'estafa i en els estafadors, no en les víctimes ni en els danys que continuarà causant el càncer financer, en futures metàstasis.
El documental posa noms, cognoms i cares als criminals de les finances i als seus còmplices: banquers, reguladors, assessors financers de prestigi, economistes de Harvard i de Columbia, governants i empresaris. Demostra com ho van fer, amb l'assessorament i l'encobriment de grans cervells de l'economia mundial i, encara més bèstia, amb el silenci còmplice de molts senyors de primera fila, incloses les organitzacions econòmiques internacionals i els polítics, que sabien que ens esclataria a la cara i no van fer res per evitar-ho.
En bona part, el film provoca una gran indignació, desig de justícia i de venjança. Això no obstant, la ira dissimula la impotència, la humiliació de veure com t'estafen i, a més a més, com t'ho expliquen a la cara, i s'estan tan amples. Al final, després de travessar aquest maremàgnum de cinisme, xifres, estatístiques, gratacels, vestits cars, cotxes de luxe, jets privats i cocaïna, et sobrevé la inquietud, una estranya sensació de derrota anímica, d'haver estat trepitjat una vegada més, i d'haver-te restat atrapat sota la bota que t'esclafa. Els principals estafadors continuen als grans centres de poder, als bancs o a la Casa Blanca, tan tranquils, impunes.
En dues hores, no hem vist ni una sola víctima de la gran estafa, ens han radiografiat un microcosmos, per al qual el 90% del planeta es redueix a números, beneficis, negoci, especulació i interessos a paradisos fiscals. Nosaltres no som éssers humans. És dur d'assumir. Els és igual si vivim o ens morim. Senzillament, no existim. Ells, sí. Únicament ells existeixen i tenen una vida real. Ens expliquen com ens xuclen la sang, com hi frueixen, i com els han renovat la confiança el president dels EUA i les grans institucions financeres. Es mantenen als llocs ideals per a continuar muntant macroestafes planetàries.
Hi ha referències al consum de cocaïna entre aquests criminals d'alt rang. L'únic mal que té la cocaïna per a l'addicte és que se li acabi. Si comparem l'addicció a la coca amb l'addicció al capital, no puc evitar de pensar que, si després dels fets, aquests tenen les butxaques plenes i són on són, és que han triomfat. És com si seguessin sobre muntanyes de cocaïna. El somni de Scarface.
En el fons, em demano, no deu ser 'Inside job' el relat d'una gran victòria?
Què és, sinó, a les pel·lícules el criminal llest que aconsegueix els seus objectius, impunement, burlant els representants de la llei i de l'ordre?
No ho sé, potser el delinqüent sóc jo que expresso pensaments propis d'un insecte.
Això sí, com que somniar encara no és delicte, vaig passar la nit amb el meu amic Mohamed Atta, estavellant avions contra els gratacels de Wall Street. A 'Inside job' hi ha unes imatges aèries precioses de Manhattan.
Editorial
-
La manera de guanyar importa
Vicent Partal
27.07.2015
-
La fi de Pujol i la fi de la Catalunya autònoma
Vicent Partal
25.07.2015
-
7 contra 155?
Vicent Partal
24.07.2015
-
El 155 o l'evidència de la desesperació
Vicent Partal
23.07.2015
-
Rajoy i els conceptes més elementals
Vicent Partal
22.07.2015
-
Anem a totes
Vicent Partal
21.07.2015
-
Ciutadans contra el(s) valencià(ns)
Vicent Partal
20.07.2015
-
Contra la revolució
Vicent Partal
17.07.2015
-
Les tres explicacions que no entendran mai
Vicent Partal
16.07.2015
-
Setanta-cinc dies per a treballar tots com bojos
Vicent Partal
15.07.2015
-
Bones vibracions…
Vicent Partal
14.07.2015
-
Turbulències, també a Podem
Vicent Partal
13.07.2015
-
Lleida és un gran exemple
Vicent Partal
10.07.2015
-
I ara un parell de preguntes
Vicent Partal
09.07.2015
-
Entre Irlanda i la CUP
Vicent Partal
08.07.2015
-
(In)justícies
Vicent Partal
07.07.2015
-
La democràcia té límits?
Vicent Partal
06.07.2015
-
Persistència per a guanyar
Vicent Partal
05.07.2015
-
Sumar
Vicent Partal
03.07.2015
-
L’embolic d’Iceta amb el 9-N
Vicent Partal
02.07.2015
-
Contra la 'llei mordassa'
Vicent Partal
01.07.2015
-
Europa, en perill
Vicent Partal
30.06.2015
-
A les vostres mans
Vicent Partal
29.06.2015
-
La trampa
Vicent Partal
26.06.2015
-
El retorn de la Generalitat
Vicent Partal
25.06.2015