Opinió
-
Una nit per a mirar-se els mapes
Vicent Partal
21.11.2011
-
Anàlisi electoral 3 (22.00): És el mapa Mariano ...i algun detall
Vicent Partal
20.11.2011
-
Anàlisi electoral 2 (21.05): És el mapa Mariano!
Vicent Partal
20.11.2011
-
Anàlisi electoral 1 (20.10)
Vicent Partal
20.11.2011
-
Mirant el vot més enllà de diumenge
Vicent Partal
18.11.2011
-
PSOE, PP: 'tanto monta, monta tanto'
Vicent Partal
17.11.2011
-
...però dilluns manarà Rajoy
Vicent Partal
16.11.2011
-
Diu la senyora Merkel...
Vicent Partal
15.11.2011
-
Menys bipartidisme
Vicent Partal
14.11.2011
-
El Duc de Palma i els altres
Vicent Partal
11.11.2011
-
Els ciclistes i els nazis
Vicent Partal
10.11.2011
-
La Mediterrània dels tecnòcrates
Vicent Partal
08.11.2011
-
No és igual Rubalcaba que Rajoy. No. I a mi què?
Vicent Partal
08.11.2011
Vicent Partal
29.11.2010
Un mandat clar
Aquesta vegada no hi ha hagut cap mena de dubte: CiU ha consolidat una victòria inapel·lable que dóna a Mas un mandat clar perquè siga el president de Catalunya. Els resultats tenen molts matisos i requereixen una anàlisi detallada, però el gran titular és per a la federació nacionalista, que ha estat capaç de resistir set anys fins a arribar al govern amb una força renovada.
Els darrers discursos del futur president de la Generalitat insisteixen en la dificultat del moment. Té raó: la crisi econòmica és molt vasta, la crisi constitucional és enorme i el país es mou en una certa perplexitat, que ahir es va fer palesa. A Mas, les coses no li seran fàcils, però la rotunditat de la victòria li presta temps. Pot fer un govern fort i pot reclamar que el deixen treballar i que no li posen pals a les rodes. La rotunditat de l'electorat és la seua força i l'haurà de saber administrar.
I és que, a més, l'alternativa de govern, el tripartit de les esquerres, s'ha ensorrat. Els tres grups que el formaven tenien setanta escons al parlament i ara n'hi tindran quaranta-vuit. És una davallada impressionant: el Partit Socialista ha fet el pitjor resultat de la seva història i Esquerra ha estat castigada amb moltíssima duresa. Els uns i els altres hauran d'analitzar què ha passat. Però hi ha un detall difícil de passar per alt: durant dècades hem sentit dir que els vots del PSC venien del PSOE, i resulta que el PSC més PSOE de la història ha obtingut un resultat impensable.
Un altre qüestió de pes és la de l'independentisme. En un moment que la proposta d'independència és més viva que mai la representació política és més petita. La suma d'ERC i Solidaritat no arriba, ni de bon tros, al resultat d'Esquerra en la passada legislatura i encara menys al de l'anterior. Hi deu haver influït la divisió, però els vots sumats de Solidaritat i Reagrupament només alteren el resultat amb un diputat més a Lleida, i si s'hagueren sumat els tres independentistes encara n'hagueren sumat dos més, però encara serien lluny dels que tenia Esquerra. És evident que l'ambient hauria estat molt distint i que possiblements votants que han optat per l'abstenció o per uns altres partits s'ho haurien repensat. Però no és solament això.
Era molt difícil que un partit nascut al juliol entràs al parlament. Especialment enmig d'una campanya mediàtica enorme contra Joan Laporta. Fa una setmana un diari com La Vanguardia assegurava que Solidaritat no obtindria diputats i que Laporta era el polític català més mal valorat. Però Solidaritat s'ha sobreposat a tot això i ha entrat al parlament, superant Ciutadans.
Tot i amb això, l'esperit del 10 de juliol no sembla que s'haja plasmat en vots. El país ha decidit que abans calia arreglar el govern, o una bona part d'independentistes han confiat en Convergència. Aquestes setmanes hi haurà temps d'analitzar-ho.
I un avís final. Plataforma per Catalunya no ha entrat al parlament, però ha ensenyat les urpes. Seria una molt mala notícia que un partit racista entrara a la cambra i és, per evitar-ho, que aquests quatre anys vinents haurem de treballar tots.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015