Opinió
-
Clarificant
Vicent Partal
25.05.2012
-
Mallorca revoltada
Vicent Partal
24.05.2012
-
Esperanza Aguirre fa la sèrbia
Vicent Partal
23.05.2012
-
Fets, senyor Navarro, no paraules.
Vicent Partal
22.05.2012
-
Per què no ens diuen a qui devem els diners?
Vicent Partal
21.05.2012
-
Quan Madrid menteix
Vicent Partal
19.05.2012
-
Colom i Carod
Vicent Partal
18.05.2012
-
Passar pantalla
Vicent Partal
17.05.2012
-
Mas té un problema important
Vicent Partal
16.05.2012
-
Acebes: de l'11-M a Bankia... i més enllà
Vicent Partal
15.05.2012
-
Però quant val Duran?
Vicent Partal
14.05.2012
-
Avui fem tots cinquanta anys
Vicent Partal
11.05.2012
-
Espanya, KO
Vicent Partal
10.05.2012
Vicent Partal
21.05.2013
Mourinho com a símptoma
Ja em perdonareu que per un dia parle d'un personatge esportiu. No ho faig per valorar-lo com a tal, sinó per usar-lo, si m'ho permeteu, en termes sociològics. Perquè crec que el seu estil, el seu model i la seua manera de fer van més enllà del camp de futbol i ens poden ajudar a entendre coses.
Sobretot una: que quan et dediques a destruir és molt difícil de construir. Gairebé impossible. Mourinho tenia una obsessió malaltissa, que era el Barça i Pep Guardiola. Tot allò que feia girava al voltant d'aquests dos noms, obsedit a superar-los, a desbancar-los, a destruir-los. No li importava tant què guanyava ell com què perdien els altres. Guardiola ho va entendre i es va enretirar de la confrontació directa. I va ser aleshores que Mourinho va caure en el propi parany. No pots combatre contra algú que defuig el combat, però l'obsessió de combatre'l et pot fer parar boig. La literatura universal en va plena.
Et pot fer parar boig, perquè entres en un estat de descontrol mental que et fa veure fantasmes arreu. És molt difícil d'asserenar-te quan has decidit que el teu mètode serà l'agressivitat extrema. I frenar enmig d'una recta quan vas embalat és molt més complicat que no frenar en un revolt que t'avisa. La caiguda de Mourinho és, doncs, paradigmàtica i alliçonadora. Alliçonadora perquè demostra que la pressió extrema i l'agressivitat poden donar algun resultat a molt curt termini però amb el temps acaben ofegant aquell qui la practica. Una lliçó que persones, i països!, no haurien d'oblidar mai.
PD: diuen que l'odi és una confusa forma d'admiració...
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015