Opinió
-
Via Catalana: tots sabem on som
Vicent Partal
08.08.2013
-
El pederasta del CNI
Vicent Partal
05.08.2013
-
El contrast socialista
Vicent Partal
31.07.2013
-
Qui és l'enemic?
Vicent Partal
30.07.2013
-
Els considere uns delinqüents
Vicent Partal
29.07.2013
-
Un informe clar i nítid
Vicent Partal
26.07.2013
-
El full de ruta
Vicent Partal
25.07.2013
-
La martingala judicial
Vicent Partal
24.07.2013
-
Protestar sempre paga la pena
Vicent Partal
23.07.2013
-
Quan l'estat s'amaga
Vicent Partal
22.07.2013
-
Poders gens separats
Vicent Partal
19.07.2013
-
Cal dimitir
Vicent Partal
18.07.2013
-
Un sistema acorralat
Vicent Partal
17.07.2013
Vicent Partal
23.04.2012
Què ens ensenya el vot francès?
Al nostre país aquestes presidencials demostren fins a quin punt la societat catalana s'ha dividit. A Perpinyà els socialistes s'han imposat amb comoditat. També a la meitat, més o menys, de les poblacions, de Rivesaltes a Salses, de Prats de Molló a Prada. Però Sarkozy s'ha imposat a tota la costa, de Portvendres a Canet i tant Le Pen com Melenchon han guanyat en un nombre significatiu de poblacions. Quatre vencedors distints al departament, un resultat que estableix un empat preocupant entre Hollande, Sarkozy i Le Pen. Sarkozy, que el 2007 va controlar molt eficaçment la plana del Rosselló sobretot, ha vist com el seu poder electoral s'esfumava a mans dels seus dos contrincants més directes. Cal notar també que Perpinyà ha votat aquestes tres últimes eleccions presidencials tres partits diferents: Le Pen el 2002, Sarkozy el 2007 i ara Hollande.
En el conjunt de l'estat els resultats deixen poc espai al dubte: els electors ha castigat Sarkozy. No és que siga el primer president de la Cinquena República a perdre la primera tanda d'unes presidencials --que ja és significatiu. No és que haja caigut del 31% de la primera tanda del 2007 al 26% d'ara. És que les ha perdudes amb un 80% de votants, una xifra que allunya el fantasma que ell mateix havia esgrimit tant de l'abstenció com del seu principal enemic. Amb aquestes dades i la xifra rècord de vot del candidat socialista és molt difícil que Sarkozy puga canviar el signe de la campanya aquests quinze dies vinents.
La sorpresa més gran, tanmateix, i la més preocupant, és l'èxit de Marine Le Pen, que gairebé iguala els històrics resultats del seu pare, el 2002. I l'ha assolit tornant al discurs més primitiu de l'extrema dreta, atiant la por de l'estranger, l'agressivitat, el xovinisme. És un mal senyal, preocupant.
A Europa, tanmateix, l'atenció és ara per a François Hollande. Amb dues preguntes clares sobre la taula. La primera és si això que ha passat a França es pot extrapolar a la resta de la Unió. I la segona, si aquest resultat desmunta l'eix París - Berlín i qüestiona la política, cada vegada més criticada, d'Angela Merkel.
Les dues preguntes no tenen una resposta senzilla. Segurament que la segona tanda, d'ací a quinze dies, ens donarà més pistes sobre les raons del vot perquè no és igual votar per fer fora qui governa (tendència que es veu clarament a tot Europa) que votar per canviar la política d'austeritat forçosa i contraposar al discurs de Merkel un discurs més en la línia del creixement que no de l'austeritat.
Si és així, i crec que és així, aleshores Europa entrarà en una nova època. Perquè Merkel no pot imposar tota sola la seua política a la resta dels socis i perquè França pot esdevenir un contrapès que fracture la Unió en dos blocs oposats en la manera d'eixir de la crisi. Situació inèdita que no sabem com pot acabar, però que pot corregir, si més no, els excessos més greus d'aquest llarg calvari que vivim.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015