Opinió
-
El Cèsar té la mà foradada
Vicent Partal
24.02.2010
-
Quaranta mitjans en defensa de TV3 al País Valencià i de la llengua catalana
Vicent Partal
23.02.2010
-
La feina de cadascú
Vicent Partal
22.02.2010
-
Aznar?
Vicent Partal
19.02.2010
-
Una fira espectacular
Vicent Partal
18.02.2010
-
Epidermis
Vicent Partal
17.02.2010
-
Exclusivament
Vicent Partal
16.02.2010
-
Quan tot es mou
Vicent Partal
15.02.2010
-
Els pallaquistes
Vicent Partal
12.02.2010
-
Vint després dels vint-i-set
Vicent Partal
11.02.2010
-
Sabem d'on venim
Vicent Partal
10.02.2010
-
Ara dic que sí, ara dic que no
Vicent Partal
09.02.2010
-
Aran a plan lo drech de decidir
Vicent Partal
08.02.2010
Vicent Partal
25.01.2011
L'atac que no s'atura
Les coses passen a tanta velocitat que et deixen parat. Ahir una improvisada conferència de premsa del govern espanyol va servir per anunciar que forçarien les caixes a esdevenir bancs i que 'nacionalitzarien' les que el mercat no absorbís abans de l'octubre. Ho faran unilateralment i amb les cartes marcades, perquè les normes tenen un aire d'arbitrarietat indigne d'un estat europeu. I això que és greu a tot arreu ho és encara més al nostre país, on ja s'ha destruït el teixit financer balear i valencià i on ara encaren la proa cap a la resta.
Sorprenen moltes coses. Primera de totes, la unilateralitat del govern espanyol. Això té una explicació lògica, però terrible. I és que Zapatero, per evitar la intervenció formal d'Europa sobre el seu govern, és capaç de carregar els neulers a qui siga i al preu que siga. Aquesta és l'única raó que explica que un afer tan greu i important s'anuncie sense consens amb ningú. I les caixes no són qualsevol cosa...
Sorprèn, en segon lloc, l'arbitrarietat extraordinària de les mesures. Que es concreta sobretot en l'anunci que les caixes hauran d'arribar a un 8% de 'core capital', però que potser amb això tampoc no n'hi haurà prou. Sense explicar per què el vuit i no el set o el dotze. Però, a més, guardant-se un as en la mànega impossible d'acceptar. En efecte, ahir la ministra d'economia espanyola va dir que, d'entrada, seria el vuit, però que el Banc d'Espanya podria decidir, a última hora, entitat per entitat, que no n'hi havia prou amb el vuit. La inseguretat jurídica i de tot ordre que es desprèn d'un anunci com aquest fa feredat. Les regles han de ser clares i no discutibles.
Especialment si aquestes regles han de canviar el mapa financer del país, un mapa perfilat durant dècades. Podem discutir si és millor o pitjor, si les caixes podien haver fet més o menys, si ens cauen antipàtiques o simpàtiques. Però és fora de discussió que al nostre país les caixes han representat el model financer propi. La forma de funcionar del país. Obligar-les a eixir al mercat perquè les compren i, si no, a ser 'nacionalitzades' pel govern de la nació espanyola és trencar el teixit propi i matar la diferència. De bell nou. Desballestar el país.
Ja no resten caixes valencianes ni balears, llevat de les més petites de totes, i això empobreix el país. Porta els centres de decisió més lluny i dificulta el funcionament fluid de l'economia. En l'onada anterior algunes caixes del Principat (Laietana i Penedès) també van sumar-se a projectes forasters, però la majoria va resistir. Vista la qual cosa la nova onada d'atacs ja va al cor directe del sistema.
I si bé a Espanya tot és més relatiu perquè un banc espanyol és espanyol en definitiva, ací les coses es complicaran molt. Perquè això és un atac a una altra columna vertebral del país. Atac contra el qual les caixes mateixes i els nostres governants haurien de plantar-se, amb alguna cosa més que no paraules.
Mail Obert
-
La ignorància del rei
Oriol Izquierdo
27.07.2015
-
Parla amb la teva àvia (i II)
Andreu Barnils
26.07.2015
-
Sean Scully a Santa Cecília de Montserrat
Mercè Ibarz
25.07.2015
-
L'exemple de la ILP per l'habitatge: desobeir i avançar junts
Bel Zaballa
24.07.2015
-
No és ignorància: és cinisme i mala fe
Pere Cardús
23.07.2015
-
L'escepticisme jacobí lleument esquerdat
Joan-Lluís Lluís
22.07.2015
-
Peix al cove ‘reloaded’
Marta Rojals
21.07.2015
-
A Grècia, dos assassinats
Andreu Barnils
19.07.2015
-
La llista independentista: un artefacte imbatible?
Pere Cardús
16.07.2015
-
La meva llista civil per la independència
Bel Zaballa
15.07.2015
-
#cimeraindepe, minut i resultat
Marta Rojals
14.07.2015
-
Ara és l’Hora: la candidatura del sí-sí
Oriol Izquierdo
13.07.2015
-
Amb sense president
Andreu Barnils
12.07.2015
-
Fills de l’exili, de les migracions, de l’educació
Mercè Ibarz
11.07.2015
-
Si #TV3noemrepresenta, qui ho farà?
Marta Rojals
07.07.2015
-
Lluís Llach, el Camp Nou i una fam de trenta anys
Joan-Lluís Lluís
06.07.2015
-
Joan Herrera, al divan (II)
Andreu Barnils
05.07.2015
-
Salvador Iborra, no és cosa nostra
Roger Cassany
04.07.2015
-
La llista electoral que pot passar la prova de l'ànec
Pere Cardús
02.07.2015
-
Orwell 2.0, o digues-me què cliques i et diré qui ets
Bel Zaballa
01.07.2015
-
'Indepe' amb mar de fons
Marta Rojals
30.06.2015
-
La resposta
Oriol Izquierdo
29.06.2015
-
Joan Herrera, al divan
Andreu Barnils
28.06.2015
-
40 anys de tot allò, 30 d’això
Mercè Ibarz
27.06.2015
-
El mètode per a sumar els 'sí se puede' a la independència
Pere Cardús
25.06.2015