Dibuixar ràpidament la nova etapa de l’independentisme
Probablement, la incògnita principal per a l'independentisme ara mateix és saber com es recompondrà el seu flanc esquerre
En un plat de la balança hi col·loquen presó i exili i cops de porra i tribunals espoliadors, però quan a l'altre plat hi hem posat la mobilització popular, hem aconseguit de desequilibrar-la a favor nostre
"Quines cartes preparem nosaltres en aquest nou cicle que s'obre i que comença amb una Espanya forçada a disfressar-se de 'reencuentro'?"
Entrevista a l'autor d'un llibre que és una llarga conversa amb el fill d'Enric Valor per a construir-ne una biografia polièdrica
"De reconèixer la tasca imprescindible (en imaginari i reivindicació i força i llengua i vida) que ha desenvolupat la música en aquest país"
Que Catalunya no és Espanya, que ni tan sols no és reduïble a Espanya, ho han tingut i ho tenen claríssim tots els Cebrians del món. De l'univers
"És l'etern problema de l'ou o la gallina de les audiències televisives: es consumeix merda perquè és el que ofereix la graella o la graella s'omple de porqueria perquè la gent ho demana (demanem)?"
A banda del necessari, i lògic, ressò mediàtic sobre un tema clau, hi ha l'acció política. I aquí és on les institucions, els governs han d'entrar-hi i de respondre. Especialment el govern independentista
"Han signat l’acord de govern, aquest patracol amb molt més pa que formatge i que simplement compleix la funció pràctica de permetre de sortir de l’atzucac i tornar a centrar el focus en el motor que veritablement permet d’avançar"
Entrevista a la professora de la Universitat de Barcelona, autora del llibre 'La virilitat d'Espanya a l'Àfrica'
Diria que, en comptes de fer la reflexió pertinent, davant la pròpia basarda i la impossibilitat d'assumir-la directament, els partits han entrat en una perversa dinàmica d'encobrir amb fal·làcies la seva incoherència entre discurs i pràctica
Aquesta setmana haurem vist els dos mons: dimarts, a Madrid, en tota la seva expressió i faramalla, el món del qual no formem part ni mai, ni de broma, no voldríem formar part; i dijous, a Escòcia, el món que més s’assembla al nostre
"No és pas la primera vegada que intenten esborrar el savi castellut, tan molest com el troben en la seva insubornable defensa de la llengua i del país"
La solució màgica (mai més ben dit) dels problemes de som-una-democràcia-plena-però-ningú-no-ens-ho-reconeix és tornar a la vella dèria d’ocupar la península sencera, i ara en una república conjunta amb Portugal (que de segur que n’estarà encantat de la vida)
El poeta acaba de publicar "Farem un pensament (Metaforismes i Saials)", un volum que aplega aforismes i columnes d'opinió
Van modificar mapes i documents per esborrar Xàtiva del món i dir-ne això altre, del tros de terra on havia estat: Nueva Colonia de San Felipe
Perquè, és clar, els coents, els incívics, els ridículs, els turistes que es torren a la planxa, la gent que s’abraona sobre el bufet lliure com si no hi hagués demà, la que camina a la muntanya amb la ràdio encesa, la que espanya la taula d’orientació geogràfica, sempre són els altres
El fet és que ja hi ha llei. I que la caverna bramava desesperada en aquella sessió parlamentària. I que, per desagradables que siguin, hi ha vegades que contemplar-los com s'estiren els cabells i xisclen i boquegen enrabiats ofereix també, ai, confessem-ho, una certa satisfacció
El món de la cultura s'acomiada del creador benicarlando, que es va morir ahir a Amposta
En aquells anys en què l'independentisme no era encara opció majoritària, ni tan sols benvista, la Núria Feliu sempre responia. Sempre. I en la campanya per denunciar l'assassinat del Guillem Agulló, també
Això era Ciutadans del bell començament, i convé no oblidar-ho: la barrera que el 'status quo' espanyolista es va empescar en contra nostre. De fet, va néixer a Catalunya precisament amb aquesta comesa: frenar l’independentisme
En comptes de preocupar-se per l’economia catalana, que és la de la majoria de la població de Catalunya, els cerclistes només es preocupen per l’economia dels cerclistes: cadascun per la seva i per la dels seus amiguets
"Quan les persones et tenen nom i els paisatges també, quan no són siluetes repetides ni estampes de postal sinó gest i batec concretíssims, sents que les coses que els passen et concerneixen directament"
Quan qui té la llei a mida té també la força bruta per a imposar-la, la desobediència civil, activa, coordinada, és una eina eficacíssima contra la injustícia i per la llibertat
Siguis d’on siguis, siguis qui siguis o siguis què siguis, hauràs de triar: o bé et situes amb el descarnat tancament en l’agressió que perpetra l’estat espanyol o bé amb la necessitat de respirar que reclama la causa catalana
La malaltissa obsessió contra el català va culminar, aquell trist 17 de febrer, en l’ignominiós acte de censura: l’apagada del senyal de TV3. Han passat deu anys. Deu anys i un Botànic i mig