| |||||
![]() | |||||
| |||||
![]() | |||||
![]() |
|
![]() |
dimarts, 19 de juny de 2007 > L'ajut no arriba
Molts afectats no han vist reconeguts els dretsM.C..
Enric Vicente i Núria Manzanares, pares del Jordi i la Sílvia, els germans de 9 i 13 anys que van morir en l'atemptat d'Hipercor juntament amb la seva tieta Mercè, no han merescut encara la consideració de víctimes del terrorisme. L'any 2006, el matrimoni va rebre una resolució governamental segons la qual «no s'ha acreditat la relació causal» entre l'impacte emocional que va suposar l'atemptat i les lesions psicològiques que l'Enric i la Núria van patir posteriorment. No hi valen informes mèdics ni evidències visuals. José Vargas obre la porta del pis del número 7 de la ronda Universitat de Barcelona, on té la seu l'Associació Catalana de Víctimes d'Organitzacions Terroristes (ACVOT). «Aquell dia, la dona i el meu fill de 2 anys vam entrar al pàrquing de l'Hipercor a dos quarts de quatre en punt. Conservo el tiquet. Vam aparcar el cotxe molt a prop del que contenia els explosius. Els que tenien el cotxe assegurat a tercers van cobrar fa anys de la mateixa empresa Hipercor; els que el teníem assegurat a tot risc hem hagut de veure com les companyies d'assegurances se'ns rifaven.» El cotxe, rai: «La ruptura de timpans és irreversible. La meva dona va perdre el 75% d'audició d'una orella i més del 35% a l'altra, i encara és l'hora que hagi de rebre una indemnització.» Santos Santamaria, president de l'ACVOT, és el pare de l'agent dels Mossos d'Esquadra mort per ETA l'any 2001 a Roses. «De vegades hem de lluitar contra la incomprensió de la societat. La societat ha de saber que els atemptats d'ETA o de qualsevol altra organització terrorista van adreçats contra aquesta societat, i que per tant nosaltres li demanem compensacions perquè la representem com a víctimes.» Robert Manrique és el portaveu i el secretari general de l'ACVOT. Ell va viure en pròpia pell l'atemptat d'Hipercor. «Treballava a la carnisseria. Aquell dia no em tocava treballar, però vaig substituir un company. Era darrere el taulell quan l'explosió es va produir. Em vaig despertar a la Unitat de Cremats de la Vall d'Hebron. Tot el cos se m'havia encès. Fins al dia que em vam conduir a la sala d'operacions jo em pensava que l'explosió havia estat deguda a la cambra frigorífica de la botiga. Quan em portaven a operar vaig sentir els metges que comentaven: Quins fills de puta, mira que posar una bomba a l'Hipercor...'» Quan va estar curat, Manrique va voler saber més del que havia passat. Va assistir al judici que es va celebrar al cap de dos anys a Madrid. Allí va conèixer Jesús Vargas i des de llavors tots dos lluiten pels drets de les víctimes. «Com que em van donar per mort, la meva dona va haver de veure catorze cadàvers per mirar de trobar-me. Encara en pateix les seqüeles però ningú se'n fa càrrec.» Diu Manrique: «Nosaltres no fem política, tot i les ofertes que hem rebut. Volem oferir la nostra experiència moral i legal a les víctimes de l'horror, i les que s'hi afegiran si Déu no hi posa remei.» Manrique creu que ETA no ha sabut o no ha volgut aprofitar la darrera oportunitat de pau que el govern espanyol li ha ofert. No és optimista. «El terrorisme és l'únic delicte que té la comprensió d'una part de la societat. Ningú no dóna suport a un violador, a un pederasta, a aquell conductor begut que mata una família. En canvi, davant la víctima d'una acció terrorista molta gent es diu que alguna cosa haurà fet per ser mereixedora de l'atemptat. ¿De què vam ser mereixedors nosaltres, aquell dia 19 de juny del 1987, i de què és mereixedor qualsevol policia o polític?» Pel local de l'ACVOT s'hi belluga David Bisbal, expert en informàtica. És orfe des dels 2 anys. El seu pare va ser assassinat pels GRAPO. |
![]() |
NOTÍCIES RELACIONADES |
>La Catalunya d'Hipercor >El dia que ETA va malferir Catalunya >L'híper al cor |
![]() | |||
![]()
|